משהו ממני -
רוֹמי היה תלמיד מצטיין, חתיך הורס וכדורגלן מחונן. העתיד שלו היה סלול לפניו בכל תחום. לא הייתה נערה אחת בבית הספר שלנו שלא הייתה מאוהבת בו. הוא היה כל מה שחלמתי עליו בגיל שש עשרה – והוא לא היה מודע לקיומי.
שנה אחר כך הגורל הפגיש בינינו. אומנם, באותו רגע לא חשבתי על הגורל. אבל היום, ממרחק של עשר שנים, אני יודעת שזאת הייתה יד הגורל באותו ערב.
הייתה זאת גם יד הגורל שהפרידה בינינו.
החיים שלחו את רומי למסלול שאליו הוא כיוון מילדות. אותי החיים שלחו למסלול אחר, הרחק מכל מה שחלמתי.
כשהייתי נערה וחלמתי הרבה חלומות לעתיד, רומי היה החלום העיקרי שלי. היום הוא התגלמות הסיוט הכי גדול שלי.
עכשיו הוא חזר ונראה שהדרכים שלנו מצטלבות שוב.
אבל אני כבר לא בת שש עשרה.
וכבר מזמן הפסקתי לחלום.
משהו לא צפוי -
הוא הילד הרע מתל אביב והיא ילדה טובה ירושלים
האביר על האאודי 8R השחורה. ככה היא קוראת לי. אני, שלא יכול להישאר יותר מכמה שעות עם אישה אחת, שלא עושה טובות בלי לדעת מה אקבל בתמורה, שלא סומך על אף אחד בעולם ובעיקר עושה הכול כדי להצדיק את המוניטין שלי. אני האביר שלה? היא טועה.
אבל משהו בה מושך אותי לעזור לה בכל פעם מחדש. אני מושקע בזה כל כך, ואפילו מבקש טובות מאנשים שאף אחד בעולם לא מבקש מהם טובות. אני מסכן את הקריירה שלי ואת העתיד שלי בשבילה, והכי מטורף זה שהיא לא צריכה לבקש. אבל היא רוצה רק דבר אחד יותר מכול, ולצערי זה הדבר היחידי שאני לא יכול לתת לה. אני יודע שהיא לא תישאר עוד הרבה, אבל זה לא משנה לי. כי אני תמיד אהיה האביר שלה על האאודי 8R השחורה.